Vinteren 1939-
-meddelte lord Marchmain at han pga, den internasjonale situasjonen-
-ville flytte tilbake til England og sitt gamle hjem.
Uansett hvilke stemmer som brølte i mikrofonene i Sentral-Europa,-
-hadde lord Marchmains hjemkomst forrang i hans egne hjemtrakter.
Julia og jeg hadde forlatt Brideshead en måned tidligere.
Nå flyttet vi tilbake for å ta imot ham.
Det er kulden. Jeg hadde glemt hvor kaldt det er i England.
-Jeg ble overrumplet. -Ønsker du noe, Deres Nåde?
Hvor er pillene, Cara?
-Legen sa høyst tre om dagen. -Blås i det. Jeg behøver dem!
Et glass vann.
Jeg er ikke helt i form i dag.
Reisen har tatt på kreftene.
Vi burde ha overnattet i Dover.
-Hvilket rom er gjort i orden til meg? -Ditt gamle rom.
For mange trapper. Det må være i første etasje. Plender...
-Re opp en seng til meg her nede. -Ja visst.
Hvilket rom skal den plasseres i?
Den kinesiske salongen.
Og Wilcox.
-Dronningsengen. -Den kinesiske salongen.
Og dronningsengen.
Det ble stor oppstandelse.
Den kinesiske salongen ble aldri brukt.
Dronningsengen var et stort brokadetelt-
-i stil med Peterskirkens baldakin.
I stedet for formelt samvær ble dagen fylt med febrilsk aktivitet.
Snekkerne på godset tok sengen fra hverandre.
Den ble båret ned del for del i løpet av ettermiddagen.
Lord Marchmain syntes å nyte følgene av sitt innfall.
Siden han ikke rørte seg av flekken, ble teen servert i hallen.
Jeg blir nok ikke helt frisk igjen før til sommeren.
Dere fire får underholde meg.
Fortell hvordan Brideshead traff sin hustru.
Han traff hennes salig ektemann først. De hadde samme hobby.
Fyrstikkesker. Admiral Muspratt hadde en av landets beste samlinger.
Fyrstikkesker. Fyrstikkesker...
Hun er nok for gammel til å få barn.
Ingen i Italia tror at det blir krig. De tenker at det ordner seg.
Julia har vel ikke lenger tilgang til politisk informasjon.
Cara er heldigvis britisk statsborger via giftermål.
Det kan komme til nytte.
Juridisk sett er hun mrs Hicks.
Vi kommer til å være takknemlige mot Hicks hvis det blir krig.
Og du... Du vil vel tjenestegjøre som kunstner?
Nei, faktisk ikke.
Jeg har søkt om en post i reserven.
Du burde tjenestegjøre som kunstner.
I den forrige krigen hadde jeg med en i flere uker-
-til vi ble flyttet til fronten.
Det ser virkelig strålende ut!
Tillat meg å gratulere! Jeg gir meg ende over.
Jeg husker et vaskefat og kanne i sølv. Det stod i det irske toalettrommet.
Du kan sette dem her.
Hent Plender og Gaston. De trenger ikke å slepe hit bagasjen.
Bare mine toalettsaker og mitt nattøy.
Dere kan gå nå. Jeg går til sengs.
Dere kan komme ned hit og spise og underholde meg.
Selvfølgelig, pappa.
Charles... Er den ikke nydelig?
Den er nydelig.
Du kunne male den.
Man kunne kalle det "Dødsleiet".
-Mente han alvor? -Ja. Han er kommet hjem for å dø.
Han snakket jo nettopp om å bli frisk.
Det er fordi han er så syk.
Når han er seg selv, vet han at han er døende og aksepterer det.
Det går opp og ned.
Den ene dagen, iblant flere dager,-
-er han sterk og frisk og klar for døden.
Andre dager er han nedstemt og redd.
Jeg vet ikke hvordan det blir når han blir verre.
Det får vi snart se. Legene i Roma gav ham mindre enn et år.
Det kommer noen fra London i morgen som kan fortelle mer.
Det er hjertet. Et langt ord som har med hjertet å gjøre.
Han dør av et langt ord.
Det med familieære har aldri berørt meg.
Men jeg er forferdet med tanke på-
-at Beryl skal overta det som en gang var min mors plass her i huset.
Hvorfor skal det ukultiverte paret sitte her barnløse-
-mens huset forfaller rundt dem?
Jeg vil ikke skjule for dere at jeg føler en motvilje mot Beryl.
Kanskje det var uheldig at vi skulle treffes i Roma.
Men hvor kunne jeg ha truffet henne uten å føle motvilje?
Vi spiste middag på Ranieri, en stille liten restaurant.
Dere kjenner sikkert til den.
Beryl syntes å fylle opp stedet. Jeg var selvfølgelig vert.
Men Beryl truet i min sønn mat, så man kunne trodd det var annerledes.
Brideshead har alltid vært grådig.
En hustru som ønsket hans beste, ville heller prøvd å legge bånd på ham.
Men det er bare en bagatell.
Hun hadde vel hørt at jeg levde et utsvevende liv.
Jeg kan bare beskrive hennes opptreden overfor meg som skjelmsk.
Jeg var en uanstendig gammel gubbe.
Hun var vel vant til å gjøre uanstendige admiraler til lags.
Jeg vil ikke engang forsøke å beskrive hennes konversasjon.
Men dere skal få et eksempel. De hadde vært i audiens i Vatikanet.
Deres ekteskap skulle velsignes.
Vet dere hva hun sa til meg?
"Lord Marchmain," sa hun.
"Det føltes som om det var jeg som førte inn bruden."
Hun sa det på en svært plump måte.
Jeg begriper fremdeles ikke helt hva hun mente.
Var det et ordspill med min sønns navn, eller tror dere-
-at hun siktet til hans utvilsomme uskyld? Jeg tror det er det siste.
Jeg tror ikke at hun ville vært i sitt rette element her.
Hvem skal jeg overlate godset til? Arverekken ender med meg.
Sebastian kommer ikke på tale.
Hvem vil ha det?
Quis?
Vil du ha det, Cara? Selvfølgelig ikke.
Cordelia?
-Jeg gir det til Julia og Charles. -Godset er Brideys!
Og Beryls?
Jeg skal sende bud på Gregson. Mitt testament må oppdateres.
Jeg skulle så gjerne ville føre opp Julia.
Du er så vakker i kveld, kjære.
Alltid så vakker. Mye bedre egnet.
Har han virkelig til hensikt å testamentere det til oss?
Jeg tror det.
Det blir forferdelig for Bridey.
Blir det det?
Jeg tror ikke han er så knyttet til godset.
Men det er jeg.
Han og Beryl ville trives mye bedre i et lite hus et sted.
-Vil du ta imot det? -Ja visst.
Pappa kan testamentere det til hvem han vil.
Du og jeg ville bli veldig lykkelige her.
Brideshead med hustru besøkte oss noen dager etter bryllupsreisen.
Lord Marchmain var syk og ville ikke vite av dem.
"Chamberlain innledet sin tale"-
-"med å si at han ville fylle 70 år dagen etter."
"Siden han følte seg frisk,"-
-"håpet han å kunne tjene landet i ytterligere noen år."
"Uttalelsen ble mottatt med jubel."
-Skal jeg fortsette? -Ja, gjerne.
Hvis det ikke kjeder deg.
Chamberlain... Jeg kjente ham.
Middelmådig.
Jeg er lei for det, Bridey.
Han er svært trett.
-Han orker ikke å treffe flere i dag. -Kjære vene...
-Så synd. Er du helt sikker? -Han er utmattet.
Jeg forstår.
-Kanskje han er bedre i morgen. -Beryl kan ikke vente lenger.
Hun må hjem til barna. Det gir henne kvaler.
Hun ville så gjerne treffe ham. Hun ble så begeistret for ham i Roma.
En morgen kom pater Mackay, sognepresten, på besøk.
Jeg finner veien selv. Adjø.
Cordelia kom med alle mulige unnskyld- -ninger. Da han hadde gått, sa hun:
"Pappa vil ikke treffe ham ennå,"
-Store kirkeproblemer venter. -Kan de ikke engang la ham dø i fred?
For dem er fred noe helt annet.
Det hadde vært krenkende.
Han har gjort det klart hva han mener om religion.
Det å komme nå som han er svak og la ham fremstå som botferdig...
Jeg respekterer religionen, men om de gjør det, er det sant som enkelte sier.
At det handler om overtro og bedrageri. Er du ikke enig?
Jeg vet ikke, Charles.
Ukene med sykdom skred frem. Livet i huset-
-innrettet seg etter pasientens sviktende krefter.
Det er for bra! Det kan ikke stemme.
-Du lot meg vel ikke vinne med vilje? -Selvfølgelig ikke, pappa.
Wilcox sier at den malte salongen er klar. Er du sikker på det?
Pappa sa til Wilcox i morges at han vil flytte til den malte salongen.
Jeg har ombestemt meg.
Hvorfor flytte? Du har det bra her.
Hvor har hun tenkt seg?
Slapp av, Alex. Hun kommer tilbake.
-Skal jeg lese for deg? -Nei! Først vil jeg ta revansj.
Du vil at de hvite skal vinne.
Sent i februar bestilte han en bil-
-og kom helt til trappen på nordsiden.
Da mistet han interesse for turen.
Nei. Ikke nå.
Senere. Kanskje...til sommeren.
De dårlige periodene varte lenger og kom oftere.
Dager og netter fløt sammen for ham.
En sykesøster ble ansatt.
Jeg har en alvorlig klage.
Jeg har aldri sett et liknende rom. Jeg har aldri opplevd maken!
Hvordan skal jeg kunne stelle hans nåde under slike forhold?
Min pasient må flyttes til et rom med rennende varmt vann,-
-en smal seng som jeg kan komme rundt-
-og et toalettrom til meg selv. Det er faktisk vanlig.
Jeg beklager.
Vi har forsøkt, men han nekter å bli flyttet.
I så fall tar jeg ikke ansvar for følgene.
De gode periodene opphørte, og han ble stadig verre.
Bridey ble tilkalt. Det var påske.
Beryl var opptatt med barna. Han kom alene.
Pappa må treffe en prest.
-Går han med på det? -Det skal jeg sørge for.
Jeg bad pater Mackay komme i morgen. Jeg tar ham med inn selv.
Ingen av oss hadde nevnt det,-
-men spørsmålet var nærværende mens lord Marchmain var syk.
Jeg så det hver morgen da Cordelia drog til messen.
Jeg så det da Cara begynte å bli med henne.
Og nå hadde Brideshead på sin hensynsløse måte-
-plantet problemet foran oss.
-Er stakkaren klar til å treffe meg? -Ja visst, pater.
Søster sa at han har hatt en god natt. Hvis du vil bli med...
Dette er så alvorlig.
Hør her. "Begivenheter på Rivieraen i april. Det blir fest i Monte Carlo."
"Mrs Reginald Fellows har arrangert en veldedighetstilstelning."
Den utrettelige gamle draken!
Pater Mackay er her for å treffe deg, pappa.
-Hvem? -Pater Mackay, pappa.
Pater Mackay...
Du er kalt hit som følge av en misforståelse. Jeg er ikke døende.
Jeg har ikke vært utøvende medlem av din kirke på 25 år.
Brideshead...
Jeg synes at du skal følge pater Mackay ut. Er du ikke enig?
Fortsett å lese, elskede.
"Den russiske ballettsesongen åpner under ledelse av monsieur Massine."
"Blomsterkarnevalet vil finne sted i Nice."
Jeg ber om unnskyldning, pater.
Han ble bare overrasket ved synet av et fremmed ansikt.
Jeg forstår ham.
Beklager at du måtte dra hele den lange veien...
Ikke tenk på det. Jeg har opplevd at de har kastet flasker på meg.
Gi ham tid. Jeg har hatt verre tilfeller som har fått en fredfull død.
Nå vil jeg titte inn til mrs Hawkins.
Jeg kommer tilbake. Be for ham.
-Finner du veien selv, pater? -Ja visst.
-Var det ikke noe vellykket besøk? -Det var det ikke.
Kan du kjøre hjem pater Mackay, Cordelia?
Jeg må ringe Beryl og høre om hun behøver meg hjemme.
Det var skrekkelig.
-Hva skal vi gjøre? -Vi har gjort alt vi kan så langt.
Pokkers Bridey!
Jeg visste at det ikke ville gå.
Jeg jublet. Jeg hadde hatt rett. Alle andre hadde tatt feil.
Trusselen som hadde hengt over Julia og meg ved fontenen, var avverget-
-og kanskje fordrevet for godt.
Ikke noe mer hokuspokus. Heksedoktoren har dratt.
-Stakkars pappa. -Der fikk Bridey som fortjent.
Hvorfor er det så viktig at pappa ikke skal få den siste olje?
Det er bare heksekunster og hykleri.
Jaså? Det har pågått i nesten 2000 år.
Hvorfor blir du så opprømt nå?
l Jesu navn! Skriv et brev til Times.
Snakk i Hyde Park eller start et oppløp mot paven.
Men ikke kjed meg med det!
Hva angår det oss om min far treffer sognepresten eller ikke?
Det fantes også, kan jeg erkjenne,-
-en annen uuttalt, uutsigelig-
-liten seier som jeg jublet over i all hemmelighet.
Jeg antok at opptrinnet hadde fjernet Brideshead enda mer-
-fra hans rettmessige arv. Der fikk jeg rett.
En advokat ble tilkalt samme ettermiddag.
Snart visste alle i huset at lord Marchmain hadde et nytt testament.
Men jeg tok feil i at den religiøse kontroversen var over.
Den flammet opp igjen samme kveld.
Pappa sa at han ikke var døende,-
-og at han ikke hadde vært utøvende medlem av kirken i 25 år.
-Ikke "kirken". men "din kirke". -Hva så?
Det er stor forskjell!
-Det er åpenbart hva han mente. -Han mente det han sa.
Han tok ikke imot sakramentet regelmessig, og han var ikke døende,-
-derfor aktet han ikke å endre sine vaner ennå.
Jeg prøver bare å uttale meg presist.
Han ville ikke treffe presten da, men han vil gjøre det når han er døende.
Jeg lurer på om det er mer kaffe igjen.
Kan noen forklare meg hvorfor sakramentene er så viktige?
Mener dere at hvis han dør uten prest, så havner han i helvetet?
-Men hvis presten er der med oljen... -Det er ikke oljen. Den helbreder ham.
Hva nå presten gjør... Betyr det at han kommer til himmelen?
Min barnepleier sa-
-at hvis presten rakk dit før kroppen ble kald, så var personen reddet.
-Det stemmer ikke helt, Cara. -Slett ikke!
Vet dere egentlig hvilken nytte presten gjør?
Handler det om å få en kristen begravelse eller reddes fra helvetet?
-Jeg vil bare vite det. -Det er samme sak.
Det å slippe helvetet og få en kristen begravelse krever en viljeshandling.
Han må angre sine synder.
-Bare Gud vet om han gjør det. -Så iblant vet ikke presten det?
Kan viljeshandlingen gjennomføres uten at personen viser tegn til det?
-Han kan ligge som om han er død. -Og ville forsones.
Gud forstår det, akkurat som kirken.
-Så hun kan gi den siste olje. -Det har jeg aldri hørt før.
Hvis presten ikke er der, og han angrer i ensomhet, så gjelder det også?
-Mer eller mindre. -Hva skal man da med presten?
Jeg vet bare at jeg vil sørge for å ha en prest i nærheten.
Gud velsigne deg. Jeg mener at det er det beste svaret.
Skulle ønske du kunne unngå religiøse diskusjoner.
Du overbeviser ingen andre. Ikke deg selv heller.
Jeg vil bare vite hva de tror. De påstår at alt er basert på logikk.
Hadde du latt Bridey snakke ferdig, ville han vist at det er logisk.
Cara var helt uvitende. Det er mulig hun trodde på det selv.
Du visste litt, men du trodde ikke på det. Cordelia trodde blindt på det.
Bare Bridey visste og trodde, og han gjorde en ganske slett figur.
Og så sies det at katolikker vet i det minste hva de tror på.
-Det var tydelig i kveld. -Som du maser, Charles.
Jeg tror nesten at du begynner å tvile.
Ukene gikk, og lord Marchmain levde ennå.
I juni ble min skilsmisse et faktum. Julia ville bli fri i september.
Jo nærmere vårt bryllup kom, desto mer lengselsfull ble Julia.
Selv krigen kom nærmere.
Men lord Marchmain hadde annet å tenke på, nemlig seg selv.
Han orket ikke noen annen krig enn kampen for sitt eget liv.
Det går bedre i dag.
Det er bedre i dag. Jeg ser gjessene fly over liljene.
I går var jeg forvirret.
Jeg trodde liljene var svaner!
Snart ser jeg hvor gjessene er på vei-
-når de samles for å fly over speilet.
Det blir enda bedre i morgen.
Vi lever lenge i vår slekt. Vi gifter oss sent.
73...er ingen høy alder.
Tante Julia, min fars tante, ble 88 år.
Det var her hun ble født og døde.
Hun giftet seg aldri.
Hun så ilden på Beacon Hill etter slaget ved Trafalgar.
Hun kalte det alltid "det nye huset".
Det ble kalt det på barnerommet, og på åkrene-
-på den tiden da ulærde mennesker hadde lang hukommelse.
Man ser hvor det gamle huset stod-
-ved kirken i landsbyen.
Åkeren ble kalt Castle Hill.
Horlicks åker, der bakken er ujevn-
-og stort sett består av brennesle og tornebusker-
-i hull som er altfor dype til å pløyes.
Der har vi våre røtter,-
-i hullene i Castle Hill.
Vi var riddere på den tiden.
Baroner siden Azincourt.
De høyeste æresbevisningene kom sist, og de forsvinner først.
Baroniet går videre.
Når Brideshead er borte,-
-vil Julias sønn bli kalt ved det navn-
-som hans forfedre bar.
Før overflodens dager.
Den tid da sauene ble klipt, og hveteåkrene strekte seg utover.
En tid med vekst og bygging...
Da myrene ble drenert,-
-og ødemarken ble pløyd.
Da én bygde huset,-
-bygde hans sønn på kuppelen.
Hans sønn igjen la til fløyene-
-og demte opp elven.
Han har sterk livsvilje.
Jeg ville heller si at han frykter døden.
-Er det noen forskjell? -Gjett om.
Frykten gir ham ingen krefter. Den suger bare kraften ut av ham.
Adjø, mr Ryder. Jeg stikker innom i morgen tidlig.
Det går bedre i dag. Jeg har vært måteholden.
Jeg har beskyttet meg mot kald vind.
Spist moderat av det årstiden har å by på.
Drukket utsøkt rødvin.
Sovet i min egen seng.
Jeg kommer til å leve lenge.
Da jeg var 50 år,-
-måtte vi gå av og ble sendt til fronten.
De gamle skulle bli igjen på basen ifølge ordren.
Walter Venables, min kommanderende offiser,-
-min nærmeste nabo, han sav
"Du er i like god form som de yngste, Alex."
Og det var jeg. Det er jeg fortsatt!
Hvis jeg bare...kunne puste.
Til sommeren-
-skal jeg forlate sengen-
-og sitte ute i det fri der jeg kan puste lettere.
Når vinden kommer ned gjennom dalen, og man kan snu seg og møte den.
Fylle seg selv med luft, som et dyr ved vannhullet.
Hvorfor har de gravd dette hullet til meg?
Må man bli kvalt til døde i sin egen kjeller?
Plender, Gaston... Lukk opp vinduene!
Vinduene står på vidt gap.
Den er tom! Det kommer ingenting!
Den er full. Det ser man på måleren.
Den viser fullt trykk. Hører du ikke at det suser?
Prøv å puste langsomt, lord Marchmain.
Så blir det straks bedre.
Sånn ja.
Fri som luften. Det er det man sier.
Fri som luften.
Nå får jeg min luft fra en jernbeholder.
Jeg var fri...en gang i tiden.
Jeg...begikk et lovbrudd-
-i frihetens navn.
Cordelia... Hva skjedde med kapellet?
Det ble stengt. Da mamma døde.
Det var jo hennes. Jeg bygde det til henne.
Vi hadde en prest her, frem til krigen. Husker du ham?
Jeg var for liten.
Så drog jeg min vei.
Jeg forlot henne bedende i kapellet.
Det var hennes.
Der trivdes hun.
Jeg kom aldri tilbake og forstyrret hennes bønner.
De sa at vi sloss for friheten.
Jeg fikk min...seier.
Var det et lovbrudd?
Jeg synes at det var det, pappa.
Synes du det, barn?
Slik lå lord Marchmain døende-
-og brukte sine krefter i kampen for å overleve.
Siden vi ikke forventet en umiddelbar forandring,-
-drog Cordelia til London på et møte som gjaldt den kommende krisen.
Den dagen da Julia og jeg var alene med Cara,-
-ble han plutselig verre.
-Er han dødende? -Det er vanskelig å si.
Når han dør, blir det på denne måten. Men han kan også bli frisk.
Han må ha absolutt ro. Det minste sjokk kan bli hans død.
Jeg ringer pater Mackay.
Dr Grant. Vi må sette en stopper for våset.
Jeg har ansvar for kroppen.
Det som skjer med mennesker etter at de er døde, er ikke mitt ansvar.
Jeg prøver bare å holde dem i live.
Men det minste sjokk kan bli hans død.
Hva kan være verre for en som frykter døden slik, enn synet av en prest?
En prest han sendte bort mens han ennå hadde krefter.
-Det kan bli hans død. -Vil du forby det?
Jeg kan ikke forby noen ting. Jeg kan bare si hva jeg mener.
Doktor...
Hva synes du, Cara?
Jeg vil ikke at han skal være ulykkelig.
Det eneste man kan håpe på, er at han dør uten å vite om det.
Men jeg vil uansett at presten skal være her.
Kan du prøve å overtale Julia til å holde ham borte til slutten?
Da kan han ikke gjøre noen skade.
Jeg skal be henne om å la Alex være i fred.
Jeg har sendt telegram til Bridey og Cordelia. Ikke gjør noe før de kommer.
Skulle ønske de hadde vært her nå.
Du kan ikke ta på deg ansvaret alene. Alle er imot deg.
Gjenta det du sa nettopp, dr Grant.
Sjokket over å se en prest kan bli hans død før tiden.
Jeg må protestere mot alt som kan gjøre ham urolig.
Cara...
Jeg vet at du mener det godt, Julia.
Men Alex var ikke troende. Han spottet religionen.
Vi må ikke utnytte ham nå for å lette vår egen samvittighet.
Det holder at pater Mackay går inn til ham når han er bevisstløs.
Jeg titter inn til ham.
Du husker mottakelsen forrige gang. Er det mulig at han har ombestemt seg?
-Gjennom Guds nåde er det mulig. -Du kunne gå inn mens han sover.
Du kunne gi ham forlatelse uten at han merker det.
Jeg har sett mange dø. Ingen har klaget over mitt nærvær.
De var katolikker! Lord Marchmain har aldri vært det, unntatt i navnet.
Iallfall ikke på flere år. Han...spottet religionen. Det sa Cara.
-Ingen forandring. -Hvordan kan jeg gi ham sjokk?
Vet dere hva jeg vil gjøre? Det er ikke noe merkverdig.
Jeg har ingen spesielle klær på meg.
Han kjenner meg igjen og blir ikke redd.
Hva skal vi si, Julia?
Jeg kan snakke med ham.
Jeg vil bare at han skal vise et lite tegn til samtykke.
Jeg vil ikke at han skal avvise meg. Så vil jeg gi ham Guds forlatelse.
Alex?
Husker du presten som var her?
Pater Mackay.
Du var veldig slem mot ham.
Du såret ham.
Nå er han her igjen.
Jeg vil at du skal ta imot ham, bare for min skyld.
Bli venner med ham.
Jeg vil gjerne salve ham.
Jeg tar bare litt olje fra denne esken.
Jeg tror ikke at han hørte meg.
Jeg syntes at jeg fant de rette ordene, men han svarte ikke.
Hvis han er bevisstløs,-
-kan han vel ikke bli oppskaket av at presten går inn til ham?
Takk for ditt råd, doktor.
Jeg tar det fulle ansvaret.
Pater Mackay. Bli med inn til min far nå.
Du kan ikke forstyrre ham nå.
Han oppfatter ingenting lenger.
"Rens meg for synd med isop. Vask meg så jeg blir hvitere enn snø."
Jeg vet at du angrer de synder du har begått i ditt liv.
Gi meg et tegn om du kan. Du angrer, gjør du ikke?
Prøv å huske dine synder, og si til Gud at du angrer.
Jeg vil gi deg syndenes forlatelse. Mens jeg gjør det,-
-si til Gud at du angrer på at du forulempet ham.
"Ego te absolvo ab omnibus censuris et peccatis."
Jeg kjente igjen ordene og så presten gjøre korsets tegn.
Så knelte jeg også og bad.
"Gud, hvis det finnes en Gud,"-
-"tilgi ham hans synder"-
-"hvis synden eksisterer,"
"Gjennom den hellige olje"-
-"måtte Herren forlate deg de synder og feil du har begått. Amen."
"Jeg bekjenner for Gud den allmektige, jomfru Maria,"-
-"erkeengelen Mikael, Johannes døperen,"-
-"de hellige apostlene Peter og Paulus og foran alle helgener"-
-"at jeg har syndet i tanker, ord og gjerninger. Dette er min skyld..."
Jeg lengtet plutselig etter et tegn.
Om ikke annet så for min elskedes skyld, som jeg visste bad om et tegn.
Det virket så lite å be om. En bekreftelse på en mottakelse,-
-et nikk i folkemengden.
Jeg bad en enklere bønn. "Gud, tilgi ham hans synder"-
-"og la ham ta imot din tilgivelse,"
Det var ikke så mye å be om.
"I kraft av mitt embete"-
-"gir jeg deg fullstendig forlatelse for alle dine synder"-
-"og velsigner deg i Faderens og Sønnens og Den Hellige Ånds navn."
Da forstod jeg at tegnet jeg hadde bedt om, ikke var en liten ting,-
-ikke et flyktig nikk. Og jeg husket en setning fra min barndom-
-om forhenget i templet som revnet i to fra øverst til nederst.
Vil du følge pater Mackay ut? Jeg blir her en stund.
Det var et vakkert syn. Jeg har sett det så mange ganger.
Djevelen kjemper til siste stund, men så beseires han av Guds nåde.
Selv om du ikke er katolikk, kan det glede deg at det gir kvinnene trøst.
Pater... Vi burde gi deg noe for besværet.
Ikke tenk på det, mr Ryder.
Men alt du er villig til å gi, kommer til nytte i menigheten.
-Er dette nok? -Det er mer enn sjenerøst.
Gud velsigne deg.
Jeg kommer tilbake senere, men jeg tror ikke at han har lang tid igjen.
Adjø.
Julia satt hos sin far til han døde klokken fem samme dag-
-og dermed beviste at begge sider hadde rett, Prest og lege.
Lord Marchmain har gått bort, sir. Det skjedde veldig fredelig.
Ha meg unnskyldt.
Julia... Jeg...
Ikke nå. Jeg følger Cara til hennes rom.
Senere.
Så kommer jeg til de bruddstykkene av setninger-
-som var de siste ordene som ble sagt mellom Julia og meg.
De siste minnene. Mens hun fortsatt var ovenpå,-
-kom Brideshead og Cordelia fra London.
Da vi endelig ble alene, måtte vi smyge oss til det.
Som unge kjærester.
Her i trappen, ett minutt for å ta farvel.
Så lang tid...for å si så lite.
Visste du det?
Siden i morges. Og før det, i hele år.
Jeg visste det ikke før i dag.
Min kjæreste. Hvis du bare kunne forstå...
Da kunne jeg klart å skilles fra deg, eller klare det bedre.
Jeg kunne sagt at mitt hjerte brister hvis jeg trodde på det brustne hjertet.
Jeg kan ikke gifte meg med deg, Charles.
Jeg kan aldri være sammen med deg igjen.
-Jeg vet det. -Hvordan kan du vite det?
Hva skal du gjøre?
Bare fortsette. Alene.
Hvordan kan jeg vite hva jeg skal gjøre?
Du kjenner meg. Du vet at jeg ikke kan leve et liv i sorg.
Jeg har alltid vært slem.
Jeg kommer antakelig til å være slem igjen og bli straffet igjen.
Men jo verre jeg er, desto mer behøver jeg Gud.
Jeg kan ikke stenge meg ute fra hans nåde.
Det er det et liv med deg ville innebære.
Uten ham.
Man kan bare se ett skritt foran seg av gangen.
Men i dag innså jeg at det er noe som er utilgivelig.
Som ting i skolerommet, så fæle at de var ustraffelige.
Som bare mamma kunne ta hånd om.
Det stygge jeg hadde planlagt, men som jeg ikke er slem nok til å gjøre.
Det å bygge opp noe godt som konkurrerer med Gud.
Det kan være på grunn av mamma, Nanny, Sebastian, Cordelia...
Kanskje Bridey og mrs Muspratt...
...som alltid tar mitt navn med i sine bønner.
Eller så kan det være et privat oppgjør mellom meg og Gud.
Hvis jeg avstår fra dette ene som jeg så veldig gjerne vil ha,-
-så avviser han meg ikke uansett hvor slem jeg er.
Nå blir vi ensomme begge to.
Og det blir umulig for meg å få deg til å forstå det.
Jeg vil ikke gjøre det enklere for deg. Jeg håper at hjertet ditt brister.
Men jeg forstår.
Det verste stedet vi har vært på hittil. Ingen bekvemmeligheter,-
-og brigadestaben er like rundt hjørnet.
Byen Marchmain ligger 15 km herfra og er ikke mye å skryte av.
Kompanioffiserene må sørge for å ordne med rekreasjon til mennene.
Feltlegene tar rede på om det er mulig å bade i innsjøene.
Staben forventer at vi rydder etter dem i huset.
Jeg mener at latsabbene som henger rundt staben kunne ha gjort det selv.
Men dessverre...
Ryder! Ta med en arbeidskommando og meld deg i huset kl. 1045,-
-så får du vite hva vi skal overta.
Er det noen som kjenner til området?
Det var alt. Få opp farten.
God morgen, sir. Arbeidskommandoen melder seg til tjeneste.
Det er et vakkert hus. Synd å rote det til for mye.
Jeg kan vise deg rundt.
Vi har bare rekvirert første etasje og et halvt dusin soverom.
Alt annet i de andre etasjene er privat.
Tilsynsmannen og et par gamle tjenere bor i øverste etasje.
Kapellet er åpent, og soldatene har adgang.
Det er overraskende mange som besøker det.
Slottet er eid av lady Julia Flyte.
Hun var gift med Mottram, ministeren.
For hva det nå er. Hun tjenestegjør utenlands for en kvinneorganisasjon.
Jeg har prøvd å holde øye med saker og ting for henne.
Den gamle markien testamenterte alt til henne.
En smule urettferdig mot guttene.
Takk.
Dette er sambandssentralen. Godt om plass.
De som var her før oss, har snudd stedet på hodet.
Maleriene bør dekkes til. Moderne arbeid, formoder jeg,-
-men etter min mening det vakreste i hele huset.
Der har en idiot vært frempå.
Soldater er flinke til å ødelegge.
Har du sett fontenen?
Vår vertinnes øyensten. De yngste offiserene pleide å tumle rundt i den.
Det satte sine spor. Så jeg la for noen bord og stengte av vannet.
Praktfull gjenstand.
Her var ekspedisjonen. Det blir forbasket kaldt om vinteren.
Oljekaminene gjorde liten nytte. Hold et øye med bystene.
Et lyst hode klarte å slå av hodet på en av dem-
-mens han spilte innendørshockey Du kan ta det med ro.
Dere vil ikke få skylden.
Jeg foreslår at du gir dette rommet til brigadesjefen.
I rommet ved siden av står det en diger seng og en del kinesiske møbler.
Det minner meg alltid om en bordell av den finere typen.
Du vet... "La Maison Japonaise."
Jeg er her bare for å rydde opp.
-Noen fra staben fordeler rommene. -Da har du en lett jobb.
-Hvis du har sett alt, drar jeg. -Adjø, sir.
Hooper!
Kan du holde oppsyn med mennene en halvtime?
-Vi lurer på om vi kan ta en tepause. -Dere har nettopp begynt!
De er i dårlig humør.
-Sørg for at de jobber. -Ja vel.
Hent de siste fire kassene.
-Er det ikke mr Ryder? -Jo visst.
-Endelig treffer jeg en jeg kjenner. -Mrs Hawkins skal akkurat drikke te.
-Jeg kan bære inn brettet. -Ja visst, sir.
Nanny?
Hallo?
Det er meg!
Charles Ryder.
Sett deg, Nanny. Jeg kommer med te.
Charles Ryder!
Lady Julia er ikke her.
Det er bare jeg og de to pikene og stakkars pater Membling.
Huset hans gikk i luften. Han hadde ikke noe sted å bo.
Julia lot ham flytte inn, godhjertet som hun er.
Hans nerver er tynnslitte.
Hørte du på mr Mottram i går? Han var ikke nådig mot Hitler.
Jeg sa til Effie, som hjelper megv
"Hvis Hitler hører på, og hvis han forstår engelsk,"-
-"noe jeg betviler, må han føle seg veldig liten."
-Har du hørt noe fra Julia? -Fra Cordelia, i forrige uke.
De er sammen. Det har de vært hele tiden.
Julia skrev en hilsen til meg lengst nede på arket.
De har det bra, men de kunne ikke fortelle hvor de var.
Pater Membling leste mellom linjene og sa at de var i Palestina.
Det er der Brideys kavaleri er.
Så det er jo hyggelig for dem.
Cordelia skrev at de ser frem til å komme hjem etter krigen,-
-men om jeg får oppleve det, er en annen historie.
Hvor er mannskapet, Hooper?
De...gikk for å hente sengehalm.
Jeg fikk vite det av sersjant Block.
-Jeg vet ikke om de kommer tilbake. -Hvilken orde gav du?
Jeg bad Block om å komme tilbake med dem hvis det var umaken verd.
I tilfelle det ble tid til overs.
Halmen skulle ikke hentes før klokken seks i kveld.
Jeg beklager, Ryder. Men sersjant Block...
Det var min skyld. Jeg burde ikke ha gått.
Kom tilbake med dem etter lunsj. Hold dem her til arbeidet er utført.
Takk.
Forresten... Sa du at du kjente til stedet fra før?
Svært godt.
-Det tilhører noen venner av meg. -Det er ikke klokt.
En eneste familie på et så stort sted. Hva skal det være godt for?
-Brigadestaben har bruk for det. -Men det var ikke derfor det ble bygd.
Det var ikke derfor det ble bygd.
Det er kanskje en av fornøyelsene med å bygge. Som å ha en sønn.
Man lurer på hvordan han blir som voksen.
Jeg har aldri bygd noe.
Jeg mistet retten til å se min sønn vokse opp.
Jeg er hjemløs, barnløs,-
-middelaldrende og kjærlighetsløs, Hooper.
Dra tilbake til leiren og ikke gå i veien for sjefen.
Og Hooper... Ikke la noen få vite at vi rotet bort hele formiddagen.
Det virket ikke som om kapellet hadde tatt skade av årene med forsømmelse.
Malingen skinte fortsatt som ny.
Og lampen brant på nytt foran alteret.
Jeg knelte og bad en bønn.
Eldgamle, men for meg nylig innlærte ord.
Bygningsarbeiderne visste ikke hvilken skjebne som ventet deres arbeid.
De bygde et nytt hus med stenene fra det gamle slottet.
Mens årene gikk, skjøt trærne i parken i været.
Helt til frosten plutselig kom, og Hoopers tidsalder inntrådte.
Stedet var øde, og arbeidet hadde vært forgjeves.
"Så ensomt stedet er blitt,"
"Forfengelighetens forfengelighet, alt er forfengelighet."
Men dette til tross, tenkte jeg, så er det ikke det siste ordet.
Det var et dødt ord, fra ti år tilbake i tiden.
Noe helt annet enn det bygningsarbeiderne hadde planlagt,-
-var blitt resultatet av deres arbeid og den menneskelige tragedie-
-som jeg hadde deltatt i. Ingen av oss tenkte på det akkurat da.
En liten rød flamme, en hamret kopperlampe-
-som var tent på nytt foran tabernaklets dører.
Flammen som de gamle ridderne så fra sine graver,-
-som de så ble slokket...
Den flammen brenner igjen for andre soldater langt hjemmefra.
Lenger fra hjertet enn Akka og Jerusalem.
Den ville ikke blitt tent uten bygningsarbeiderne og skuespillerne.
Og der fant jeg den-
-brennende på nytt blant de gamle stenene.
God morgen, Ryder. Du ser uvanlig munter ut i dag!